NETFLIX PRESENTERER
BALLADEN OM BUSTER SCRUGGS OG ANDRE FORTELLINGER FRA KOLONIGRENSA
"Har du sett dem, må du spille med dem", snerret den gamle mannen.
Ingen hørte det, men rytterens sang fór langt gjennom den friske morgenluften.
Dagen lang vandrer jeg den golde ødemark
Uten smaken på vann
Kaldt vann
Gamle Dan og jeg, med halsen så tørr
Og en sjel som skriker
Etter vann
Kaldt, klart vann
Dan, kan du se Det store, grønne tre
Der vannet renner så fritt
Og det venter der på deg og meg
Nettene er kjølige Og jeg er et fjols
Hver stjerne er et vann
Kaldt vann
Men når daggry kommer Våkner jeg og gjesper
Og fortsetter jakten på vann
Kaldt, rent vann
Vann, vann, vann...
Fortsett, Dan
Ikke hør på ham, Dan Han er djevelen, han er ingen mann
Og han brer de brennende sanddyner Med vann
Vann
Dan, kan du se Det store, grønne tre
Der vannet renner så fritt
Og det venter der på deg og meg
En sang gir meg alltid sjelero her ute i Vesten.
Der avstandene er store, og landskapet monotont.
I tillegg oppmuntrer min behagelige baryton gamle Dan her
og holder ham i gang etter en dag med vandring.
Stemmer ikke det, Dan?
Kanskje dere har hørt om meg.
Buster Scruggs, kjent for noen som Sangfuglen fra San Saba.
Jeg har andre navn, kallenavn, betegnelser og titler,
men dette her mener jeg at jeg ikke har fortjent litt engang.
Misantrop? Jeg hater da ikke mine medmennesker.
Selv når de er slitsomme og gretne og prøver å jukse i poker.
Jeg tenker at det kommer med å være menneske,
og den som lar seg ergre over det,
er bare en tåpe for å ha forventet noe bedre.
Ikke sant, Dan?
Vel, folkens, med mindre jeg husker aldeles feil,
er det en liten kro på andre siden av den fjellveggen der.
Om jeg er heldig, er det gjester der
som er åpne for å sitte i en sirkel rundt en kortstokk.
Jeg tar gjerne en dråpe whisky for å vaske vekk veistøvet fra svelget mitt
og holde sangstemmen i form.
Whisky er ulovlig i dette fylket.
Hva drikker de der?
Whisky.
De er fredløse.
Ikke la deg narre av mitt hvite antrekk og min hyggelige fremtoning.
Jeg har også brutt en lov fra tid til annen,
og ikke rent få av Den allmektiges lover.
Du er ingen fredløs.
Og vi drikker ikke med bløffmakere.
Min herre, din dømmekraft er like elendig som din folkeskikk.
Kort sagt
kunne du hatt godt av å rake deg og innta et triveligere lynne,
og dessuten, om jeg får sverte dine venner,
drikkekompiser av høyere klasse.
Funker jernet?
Det virker slik.
Det ser ut som de vitale organene til denne heldige kjeltringen er urammet.
Slurvete skyting fra min side.
Jeg åpner den for deg, partner.
Det siste støtet får være opp til ulvene og øglene.
Adios, amigo.
Frenchman's Gulch.
Denne byen er ny for meg.
Stopp en hal, gutt.
Husregler.
LEGG IGJEN VÅPNENE!
Her er seksløperen.
Vil du ha lommepistolene også?
Alt sammen. Husregler.
Føler meg litt naken,
men alle her er vel like ugunstig stilt,
så vi kan knapt vente et uhell.
- Jeg er ute. - God timing.
Kan jeg ta plassen, mine herrer?
Om du spiller med hans hånd.
- Aller helst ikke. - Det er for sent.
Du har betraktet kortene.
Har du sett dem, må du spille med dem.
Jeg satset ikke.
Det gjorde den andre herren.
Du har sett dem, og da spiller du med dem.
Og om jeg ikke gjør det?
Du spiller med de kortene, spradebass.
Ingen kan overtale en mann til å ta del i fritidssysler.
Spesielt ikke en grinebiter som deg.
Og når det gjelder navn, heter hesten min Dan.
- Jeg heter Buster. Buster Scruggs. - Buster Scruggs?
Spjælingen fra Reata Pass?
Og avvæpnet også.
Jeg kommer så sannelig fra Reata Pass,
som ligger i fylket San Saba, hvilket inspirerte opprinnelsen
til Sangfuglen fra San Saba, mitt foretrukne pseudonym.
Men nå setter jeg pris på
om du gir fra deg våpenet i oppbevaringsstedet ved svingdøren,
i og med at det å ha det på seg i første omgang
var et brudd på etablissementets reglement
og en overtredelse av lokale rettesnorer.
Og om jeg ikke gjør det?
Jeg er ikke utspekulert av natur,
men når du er ubevæpnet, må taktikken din være regelrett arkimedisk.
Gretne Joe, gambleren
Vil aldri gamble igjen
Hans pokerdager, de er omme
Det var nok sist april
At han vandret inn på denne kroen
Men han syntes aldri om noen
- Gretne Joe - Gretne Joe
Hvor hen han gambler nå, vet ikke jeg
- Vi vet ei - Han var syk, men jeg var sykere
Han var rask, men jeg var raskere
Og bordet stoppet hjertet hans Gretne Joe
- Gretne Joe - Gretne Joe
Blir ikke savnet, han Gretne Joe
Anså skuling som sin plikt Men så mistet han ansikt
Skuledagene er omme Gretne Joe...
Gretne Joe
- Gretne Joe - Gretne Joe
For en surpomp, ja, det var han Gretne Joe
Gretne Joe!
Han var slem i dager gamle Nå må de ham fra gulvet samle
Joe? Joe, slutt!
Å, Gretne Joe
- Gretne Joe - Gretne Joe...
Vi har mistet ham!
Hvor resten av fjeset er Vet ikke vi
- Vet ikke vi - Han var aldri noe blid
Nå er tiden hans forbi
Truten blåst til verdens ende Gretne Joe
Du drepte broren min, din simple drittsekk!
Skjøt ham ned når han ikke fulgte med.
Jeg skal ikke være så streng, siden du sørger, men faktum er
at Buster Scruggs aldri skyter noen i ryggen,
og den stakkars potetsekken tok heller livet av seg.
Er du Buster Scruggs?
Fisen fra Vest-Texas?
Jeg antar du mente meisen fra Vest-Texas,
med tanke på den konkrete fuglens velklingende kvitring.
Kall deg hva pokker du vil.
Jeg vil se deg på utsiden.
Bevæpnet!
Ting har en tendens til å eskalere her ute i Vesten.
Det ene fører til det andre, men...
Jeg burde kunne gjøre opp med denne gamle kjeltringen kjapt nok.
Scruggs!
Jeg utfordrer deg!
Hold an, partner. Jeg må ta på meg verktøybeltet mitt.
- Er du klar? - Klar!
- Er du ferdig? - Ferdig!
- Trenger du å telle? - Nei, sir!
Vrient å skyte med de andre fingrene, men...
...en kan ikke være for forsiktig.
Jøss. Da de skapte denne karen,
glemte de å ha i overgivelse.
Fem fingre, en kule per finger.
Jeg har bare én kule igjen.
Håper ikke jeg bommer.
Skal vi se.
Hjertet hans er til venstre, men i speilet er det til høyre.
Men nå ser vi i samme retning, og pistolen er opp ned, så...
...best å ikke være for høy på pæra.
Til ettertanke.
Minner meg om en sang.
Buster Scruggs.
Det er meg. Du lager godlyd, partner.
Det er sterk ros å få av Sangfuglen fra San Saba.
Dødens budbringer.
Jeg har vært på jakt etter deg, ettersom folk sier at du er tøff å slå,
i både sang og skyting.
Nok en jypling som vil bevise noe.
Jeg burde begynne i begravelsesbransjen.
Slutte med arbeid en annen mann tjener på.
Men vil jeg gå med svart dress?
- Trenger du å telle? - Nei, sir.
Det er ikke bra.
Jeg burde sett dette komme.
Kan ikke ligge på topp til evig tid.
La meg fortelle deg, kompis
Det er et raskere våpen
Som kommer der borte fra
Når morgendagen kommer
La meg fortelle deg, kompis
Og det vil ikke ta lang tid
Før du begynner å synge På din siste cowboy-sang
Yippi-kai-yay Når slutten kommer
Yippi-kai-yay Og bålet slokner
Yippi-kai-yay Da blir han frelst
Når en cowboy bytter inn sine sporer for vinger
Når de svøper mitt lik I tynne linkleder
Og tar min seksløper Trekker av støvlene
Saler av min ganger
Hun klør etter å streife
Da er jeg halvveis til himmelen
Med egne hestekrefter
Yippi-kai-yay Når slutten kommer
Yippi-kai-yay Og bålet slokner
Yippi-kai-yay Da blir han frelst
Når en cowboy bytter inn sine sporer for vinger
Yippi-kai-yay
Jeg er på vei mot takksigelse
Ikke mer tull og fjas
Jeg legger ned våpnene
Det må finnes et sted der menn ikke er usle,
og der poker er et ærlig spill.
Om det ikke finnes, hva handler disse sangene om da?
Vi sees der.
Vi kan synge sammen
og riste på hodene våre over alle smålighetene fra fordums tid.
Det er nå en annen gutt der ute som lærer å synge og skyte
og håper å bli en legende.
Kanskje de møtes en dag, men det blir en annen, skjønt likevel lik, historie.
"Gryteangrep!", ropte gamlingen.
NÆR ALGODONES Cowboyen betraktet banken.
Han ante ikke at det var uenigheter
om hvor den skulle stå og hva den skulle hete.
FØRSTE FØDERALE FORVALTNING I TUCUMCARI
Flott sted.
Det beroliger innskyterne.
Hvem er det, da?
Vi har folk fra Val Verde, Chloride og Tucumcari, så klart.
Fra alle nærliggende fylker.
Det var til og med en slåsskamp her en gang.
Måtte hoppe opp på benken med hagla
og roe ned gjengen.
Sånn er det å jobbe i bank.
Ville greier.
Har du blitt ranet?
Klart det. To forsøk, skulle jeg si.
Drepte en kar selv. Bingo!
Den andre ga jeg til politimesteren. Han var skutt i begge beina,
de måtte låse ham inne.
Politimesteren kommer bare en gang i måneden,
og han hadde vært innom uken før,
så vi måtte innkvartere den rakkeren.
I tre uker la han grøtomslag av løv og urin.
Han er i Yuma nå og knuser stein. Halter fortsatt, hører jeg.
Han het Civilly... Chevilly,
med mindre jeg husker feil, og sa at faren var...
...fra Frankrike.
Alle kontantene.
Der tok du meg.
De store lappene må jeg...
...bøye meg ned for å nå.
Du! Kom hit.
Timmy, kom hit.
Hei!
Dårlig skutt!
Har du noe å si?
Har du noe å si før dommen blir fullbyrdet?
Dommen?
Hva er dommen min?
Vi holdt akkurat en rettssak om et bankransforsøk.
Du var helt vekk gjennom prosedyren,
men det var en rettferdig rettergang, hvilket er sedvane her i New Mexico.
Disse likemennene erklærte deg skyldig.
Jeg ga deg dødsstraff, og så fant vi dette treet.
Nå har du mulighet til å tale din sak
før dommen din blir fullbyrdet.
Den grytebekledde jævelen i banken
kjempet ikke rettferdig, skulle jeg mene.
Ok.
Er det alt?
Jeg antar det.
- Kan jeg få hesten din? - Nei, jeg.
Vil du gi en av dem hesten din?
Da slipper de å krangle om den når du er død.
Jeg vil ikke gi den til noen av dem.
Egoistiske jævel.
Rolig.
Å, faen. Rolig.
Ikke rør deg.
Rolig.
Hei!
Her borte!
Comanche?
- Ja. - Jepp.
Hold deg i ro.
Jeg setter pris på at du hjelper meg med disse kyrne.
De to compañeroene jeg leide inn for å frakte dem
begynte å surmule over lønna med en gang det ble varmt,
og så stakk de. Nå er jeg her helt på egenhånd.
Det er det man kaller en venn som snur kappen.
Jepp, de gutta forsto seg ikke på det å være noens høyre hånd.
Kanskje du kan bli min høyre hånd permanent,
om denne turen går bra.
Ja, du virker pålitelig. Det er derfor jeg foreslår det.
En høyre hånd burde være pålitelig.
Det er dens grunnleggende karakter.
Som en cowboy jeg kjente en gang... Trodde jeg kjente...
Pokker!
Ingen hatter foran dommer Hobby.
- Hva har kødden gjort? - Sir, jeg...
Hold tåta! Kødden er en kvegtyv.
- Antatt. - Ja, ærede dommer.
- Jeg har aldri... - Hold tåta!
Han fraktet stjålet kveg.
Bra nok. Heng ham.
Første gang?
For ei pen jente.
...fylkesbestyrerne likte ikke
at skurkelik besudlet gravplassen.
"Barmhjertigheten er ikke tvunget,
den drypper som mildt regn fra himmelen."
LEVEBRØD Vognen skranglet gjennom fjellene
som vinteren nesten hadde sluppet tak i. Asp og furu sto langs veien,
likegyldige tilskuere til menneskets forbipassering.
THALIAS BÆRESTOL - MAGISK GLEDESMYSTERIUM HVER KVELD
KUN I KVELD! PROFESSOR HARRISON "DEN VINGELØSE TROSTEN"
CELEBER SKUESPILLER, TALER OG POPULÆR UNDERHOLDNINGSARTIST
Jeg møtte en reisende...
...i et antikt land...
Han sa: "To veldige og kroppsløse ben
Står i ørkenen...
Ved dem, på sanddynen Halvveis nedsunket, ligger et knust ansikt
hvis rynkete panne, skrukkete leppe
og hånlige, kalde smil
forteller at skulptøren fanget forbitrelsen
som lever videre, stemplet på de livløse legemene.
Hånden som spottet dem,
og hjertet som fortærte.
Og på pidestallen kom disse ord til syne:
'Mitt navn...
...er Ozymandias,
kongenes konge.
Betrakt mine verk, o mektige, og fortvil!'
Ingenting er igjen.
Forvitringen av det kollosale vraket,
uendelig og bart...
De ensomme sandslettene strekker seg langt."
Og Herren sa til Kain: "Hvor er Abel, din bror?"
Når i de søte, tause tankers stunder
Jeg minnes den fordums tid
Da jamrer jeg, som forsmådd
og plager den døve himmelen
med min fåfengte klagesang...
For syv og åtti år siden...
...og staten til folket, av folket...
...for folket...
...skal ikke svinne hen
fra Jorden.
Vårt gjøglespill er ved veis ende.
Disse aktørene, som jeg forutsa,
var alle ånder som har løst seg opp i luft, i tynn luft...
Gud være med deg.
Og slik visjonens grunnløse struktur...
Jeg fant ham på gata i London i England.
- Arm- og benløs. - De vakre palassene...
Foreldreløs og blakk.
...den store kloden,
- Alt det den arver, skal forsvinne. - Gud være med deg.
- Og lik vårt blendverk... - Takk. Lønn til unge artister.
...sporløst svinner hen.
Raska på, kom igjen.
Sånn, ja.
KUN I KVELD! PROFESSOR HARRISON "DEN VINGELØSE TROSTEN"
Og det skjedde at da de var ute på et jorde,
sto Kain opp og drepte sin bror Abel.
Og Herren sa til Kain: "Hvor er din bror, Abel?"
Og han sa: "Jeg vet ikke.
Er jeg min brors vokter?" Og Herren sa...
Når i de søte, tause tankers stunder
Jeg minnes den fordums tid
Sukker jeg, for det er mye jeg meg unner
Og det å spille bort tid sår splid
Da drukner øyet, uvant med å flomme
For kjære venner, skjult i en natt som står stille
Gråter jeg over forhold som er omme
og sørger over syn som gikk til spille.
At denne nasjonen under Gud skal finne frihet på ny,
og at staten til folket, av folket...
...for folket
ikke skal svinne hen fra Jorden.
Vårt gjøglespill er ved veis ende.
Og disse aktørene...
Jeg møtte på en reisende i et antikt land...
Den velsigner ham som gir, og ham som får...
Sukker jeg, for det er mye jeg meg unner
Jeg møtte på en reisende i et antikt land...
Min skyld er for tung å bære.
Stemplet på disse livløse legemene.
For syv og åtti år siden, våre forfedre...
Jeg møtte på en reisende i et antikt land.
Og sørger over syn...
En rømling... Et knust ansikt ligger...
Og en landstryker skal du være!
Din kjærlighet som er min rikdoms land.
Jeg aldri bytter mot...
...en konges stand.
De tar tauet rundt halsen hennes
Nede ved elven Saile
Og de dro i tauet Og hun døde der
De dro i tauet Og hun døde der
Nede ved elven Saile
Det var gammelt Men det var vakkert
Og fargene, de var fine
Det gikk de med i Derry, Aughrim, Enniskillen og Boyne
Min far gikk med det da han var ung
I de gode, gamle dager
Og på den tolvte
Liker jeg å gå med skulderskjerfet som min far gikk med
Ja, skulderskjerfet som min far gikk med
Vi skal inn til byen!
Over hele...
Greit.
Der.
Vil du kjøpe litt elskov til din venn?
Jeg tror ikke det.
Har han opplevd det?
Én gang.
Støtt ut...
Av skjebnen og av mennesker
Da jamrer jeg, som forsmådd
Og plager den døve himmelen Med min fåfengte klagesang
Jeg ser på meg selv...
...og forbanner min skjebne.
Med ønske om håp i mitt sinn
Og være lik han
som venner har
Begjære det å være i en annens skinn
Men aldri være slik de en gang var.
Men om så jeg tenker vonde tanker om meg selv
Så tenker jeg i gledesrus på deg, og så min tort
Som lerkens sang om morgenen ved en elv
Blir til salmer sunget ved himmelens port...
Og staten til folket,
av folket...
...for folket...
...skal ikke svinne hen fra Jorden.
Vårt gjøglespill er ved veis ende.
Disse aktørene, slik jeg forutsa, var alle ånder
som har løst seg opp i luft.
Og slik visjonens grunnløse struktur
skal de skyomsuste tårnene, de vakre palassene...
En om gangen, damer og herrer.
Ja. Tjueen delt på tre.
Der har vi det! Der er svaret.
Der er løsningen. Har han rett? Er han kløktig?
Han er selvlært, damer og herrer.
Han har ingen formell utdannelse.
En om gangen, damer og herrer.
Test hønas hjerne.
Gallus Mathematicus, i levende fjære, i levende live.
Syv pluss tre!
- Elleve ganger to! - Ja, der ja.
Jeg har elleve ganger to.
Høna regner, damer og herrer.
Se på det fjærkreket.
Det er 22!
- For en genial høne. - Atten minus syv.
Atten minus syv.
Elleve!
Elleve, damer og herrer!
Den kalkulerende kapun!
Den plukkende Pytagoras!
Jøss.
Og de reiste, fremover, videre, mot dramatikk
hvis kanter ble utvisket i menneskets døs,
men som høna formodet.
Og i et feiende blikk over jorden så han ingen tegn på mennesket,
ei heller menneskets håndverk.
GULLKLØFTEN Det var kløftens grønne hjerte,
der åsveggene svingte ned fra det urokkelige planet...
Dyrebart sølv som skinner i ditt hår
Og panna som er furet Og forsiktig rynket
Jeg kysser ømme fingre
Så værbitte for meg
Å, Gud velsigne deg
og bevare deg, Mor Machree.
Kom igjen, Lucky.
Og panna som er furet Og rynket forsiktig
Jeg kysser ømme fingre
Så værbitte for meg
Å, Gud velsigne deg
og bevare deg...
Kanskje...
To.
Ikke en smule.
Vi går den andre veien.
Fire.
Syv.
Tolv.
Fem. Går nedover.
Tre. To.
Ingenting igjen.
Ok.
Det er en lomme der oppe. Vet ikke hvor langt det er.
Du er der oppe.
Ok, herr Lomme.
Greit.
Jeg kommer!
Jeg kommer.
Bare bli der,
for jeg kommer.
Hvor er du, herr Lomme?
Er du til venstre, til høyre eller rett fram?
Vi får vel bare se, får vi ikke?
Vi får bare se.
God natt, herr Lomme.
Bare bli der, herr Lomme!
Pokker.
Kanskje bare ett.
Hvor langt kan vel en fugl telle?
Nesten nok til å beholde.
Du er der.
Hvor dypt?
Til slutt
skal jeg ta deg.
Jeg skal ta deg.
Kanskje ikke i dag, men jeg skal ta deg.
Kan ikke løpe fra meg nå, herr Lomme.
Jeg tar deg igjen i morgen.
Jeg er gammel...
...men du er eldre.
Jeg er gammel...
...men du er eldre.
Ja, sir.
Beholder den.
Nå får jeg godsaker.
Hei...
Hvor er pappaen din?
Klumper og biter.
Mor Machree.
Hallo, herr Lomme.
Hallo, herr Lomme!
Ditt usle krek!
Slår leir på stien min.
Får meg til å gjøre alt arbeidet.
Og skyter meg i ryggen!
Ditt usle krek.
Du skjøt meg i ryggen!
Den gikk rett gjennom.
Han traff ikke noe viktig.
Ikke noe viktig.
Mage er alt du fikk!
Ta det med ro, herr Lomme.
Jeg kommer tilbake.
Jeg går ikke fra deg.
Der er din del, ditt usle krek.
Kom igjen, Lucky.
Å, jeg elsker det dyrebare sølvet
Som skinner i ditt hår
Og pannen som er furet
Og forsiktig rynket
Jeg kysser ømme fingre
Så værbitte for meg
Gud velsigne deg og bevare deg
Mor Machree
Hver sorg eller kur
I de dager forbi
Skinte av lyset...
Bare hovmerkene i engen og den oppgravde åsen markerte livets vei,
som hadde brutt freden på stedet og gått videre.
Mr. Arthur ante ikke hva han skulle si til Billy Knapp.
JENTA SOM BLE RYSTET
Middagen var livlig.
Jeg hørte det gjennom veggen.
Han lagde rare lyder,
som han beskrev som hoste.
Skremmende. Jeg har aldri hørt maken til hoste.
Og hosten hans ble ikke bedre med noen sirup eller eliksir,
og det var en svært rystende hoste.
Jeg ble ikke trist da Mr. Kincaid dro sin vei.
Det var ikke en smittsom hoste.
Ingen her ble syke.
Det var en nervøs hoste.
Jeg hadde ikke leid ut til en smittsom hoster.
Jeg har aldri hørt om nervøs hoste.
Jeg forstår at du er i ferd med å dra fra oss.
Nervesystemet sprer sine ranker gjennom kroppen.
Jeg så bilde av det i en bok.
Nervesystemet har ikke ranker.
Jeg sier ikke at jeg er lege eller botaniker,
men jeg vet at nervesystemet strekker seg gjennom kroppen,
og jeg antar at det er slik det finner ut om
de forskjellige fysiske tilstandene det imiterer.
Mrs. Flannery har rett. Jeg har sett det bildet.
Poenget mitt er at Mr. Kincaid ikke var en smittsom hoster.
- Jeg leier ikke ut til slike. - Er det mer kylling og melboller?
Bollen kom til meg sist.
Ja, det er mer. Vi er ikke gniene her ved bordet.
Bestemor Turner er ferdig.
Er du ferdig, bestemor Turner?
Hun er ferdig.
Drar fra oss i morgen, hopper av kartet så å si?
Ja, stemmer. Min bror og jeg drar av sted til Oregon i morgen tidlig.
Oregon? Har du bekjente der, eller...
Bare ta av fatet hennes, Mrs. Halliday. Bestemor Turner er ferdig.
Nei, ikke akkurat.
Min bror har det.
Si det, Alice. Ikke vær sjenert.
Hun har spennende nyheter.
Jeg...
Jeg skal gifte meg, tror jeg i det minste,
med Gilbers kollega.
Han klarer seg godt der ute.
Du er ikke sikker på om du skal gifte deg?
Har ikke herremannen fridd?
Han... Altså...
Han skal fri når de møtes. Jeg er sikker på at Alice vil holde mål.
De passer godt sammen.
Jeg skal samarbeide med ham,
og han sa at han er klar til å gifte seg når han finner en make.
Alice kan være svært omgjengelig og tiltrekkende når hun ønsker det.
Hun ønsker ikke alltid det.
Jeg tror hun er selve symbolet på sjarm,
og vi vil savne deg voldsomt, Miss Longabaugh.
Både deg og Mr. Longabaugh,
og hunden til Mr. Longabaugh, så klart,
lille President Pierce. Velsigne ham.
Hvor er han nå?
Gilbert?
Ja, søster?
To har spurt meg om President Pierce.
Spurt?
Vel... klagd.
Angående hva da?
Bjeffingen.
Hvorfor til deg?
Jeg tror de antar at han er min.
Jeg vet ikke hva jeg skal si. President Pierce er nervøs av seg,
og blir oppspilt av dyr som er større enn ham selv.
Nesten alle dyr er større enn President Pierce.
Og hva så?
Folk...
...lurer på om han skal bjeffe hele veien til Willamette Valley.
Hva om han gjør det?
Det er eiendomsrett. Hunden er min eiendom.
Min eiendom bjeffer. Der har du det.
Hva sa du til dem?
Vel...
...ikke det.
Jeg kan bare tenke meg hva du sa.
Noen ganger må man bare si det som det er.
Ma'am.
Miss?
Kondolerer.
Skal du tilbake?
Skal du tilbake nå, eller?
Vi mistet ham.
Jeg... beklager.
- Jeg henter en spade. - I går morges...
...var han frisk.
- Kolera går raskt. - Skal hun tilbake?
Skal du tilbake, Miss?
Eller drar du videre?
Drar du tilbake, eller blir du med følget?
Tilbake...
Hvor da?
Jeg har ingen.
Vel...
Jeg henter spaden.
Vil du markere den?
Da drar vi.
Bedre å ikke kunngjøre det for indianerne.
De plager ikke oss.
Det er for mye bry å angripe et vognfølge.
Men de vil grave den opp.
Du har leid inn en gutt, ikke sant, Miss Longabaugh?
Ja. Matt.
Han tar seg av gruppen din.
Han har gjort det.
Gilbert gjorde svært lite.
Rop på meg eller Mr. Arthur om du...
- Miss? - Vær så snill, ikke stå opp.
Kan jeg be deg om råd, Mr. Knapp?
Selvsagt, Miss.
Vil du ha middag eller drikke kaffe med oss?
Nei, takk.
Den innleide gutten, Matt.
Han sa at min bror lovte ham halvparten av lønna
når vi ankom Fort Laramie.
- Hvor mye sa han det var? - To hundre dollar.
To hundre dollar er halvparten?
Ja.
Og andre halvdel når vi ankom Willamette Valley.
- Høy pris. - Det er en ekstravagant lønning.
Er det?
- Det er en høy pris. - Tror du gutten lyver?
Nå som broren din ikke lenger...
Jeg vet ikke.
Gilbert var ikke en bra forretningsmann.
Han hadde et foretak i Iowa City som ikke endte godt,
og enda et før det...
Han var mislykket.
Det er en høy pris.
Vi har et annet problem.
Jeg finner ikke pengene i vognen.
Jeg tror Gilbert hadde dem i jakka si.
Da har han dem ennå.
- En halv dags ridning. - Hvor da?
Hvordan finner vi ham?
Jeg tror ikke det.
Jeg foreslår at du ikke krangler med gutten før vi er i Fort Laramie.
Og så?
Vel...
Kanskje jeg prater med gutten.
Ser om jeg kan riste sannheten ut av ham.
Fire hundre dollar. Jeg vet ikke.
Jeg må overveie dette.
Miss? Får jeg et ord med deg?
Selvsagt, Mr. Knapp. Kan jeg tilby deg kveldsmat?
Takk. Jeg har spist.
Dette er pinlig, Miss, men...
Folk har klagt til Mr. Arthur og meg om din lille...
President Pierce?
- Du prøver nok, men han er din... - Han er ikke min.
- Miss? - Han tilhørte
Mr. Longabaugh.
Jeg vet at ulyden er fæl, jeg er rådvill.
Jeg trodde det var din hund.
Kanskje det er en enkel sak.
Kan jeg avlive ham for deg, Miss?
Kan vi ikke bare skremme ham?
Nei.
Vi er maten hans, og han vil følge etter oss så lenge han kan.
Kanskje en ulv vil leke med ham...
...før han spiser ham.
Raskere er bedre.
Ja. Jeg forstår.
Jeg tar meg av det sporenstreks.
Jeg beklager å måtte si det.
Jeg snakket med gutten din, Matt.
Jeg fikk ham ikke til å vike.
Takk, Mr. Knapp. Du er...
...snill som gjør dette for meg.
Da gjør vi det, bissevov.
Jeg satte ned President Pierce, og...
...han rørte på seg idet jeg skjøt.
Han stakk av, Miss.
Jeg tror ikke jeg traff ham.
Herregud.
Jeg burde ha utnevnt Mr. Arthur.
Han treffer blink.
Det var svært snilt av deg.
Jeg tror ikke du ser President Pierce igjen.
Beklager å forstyrre deg igjen.
Du forstyrrer ikke, Miss Longabaugh.
Jeg beklager, Mr. Knapp.
Jeg avbryter kveldsmaten.
Vær så snill, ta det med ro, Miss.
Det er min plikt å lede følget og takle ethvert uventet problem.
- Ting har blitt verre. - Å ja?
Gutten min, Matt, har bedt meg om å bekrefte avtalen med min bror.
Han ba meg om å erklære at han vil motta begge betalingene i Fort Laramie.
Og i Oregon.
Om jeg ikke bekrefter det, vil han reise.
Han vil hoppe på det første tilbaketoget vi møter på.
Og forlate deg.
La deg i stikken.
Ja.
Vel, vel.
- Ja... - Sett deg, Miss.
- Vi burde diskutere dette. - Jeg liker det ikke.
Men jeg vet ikke om det er feil av ham å be om det.
Han gjør en jobb mot betaling.
Du er veldig storsinnet som ser det fra hans side.
Men hva skal jeg gjøre, Mr. Knapp?
Skal jeg inrømme at jeg ikke har penger? Hva er det rette?
Miss Longabaugh...
Jeg kan ikke lede laget ditt eller ta hånd om vognen i guttens sted.
- Mr. Arthur... - Jeg hadde ikke bedt deg om det.
Nei, det er mine tanker, ikke dine.
Mr. Arthur og jeg må ri foran og bak vognfølget.
Vi bytter på, men...
Kan du stole på meg i én dag?
Selvsagt. Men hvordan det?
Si til gutten at du bekrefter avtalen.
Jeg vil vurdere dette i én dag.
Du mener sikkert at det er vanvittig, men...
- Jeg tror ikke det er det. - Det er nok ikke vanvittig.
Vi får se.
Gi meg én dag.
Jeg må prate med Mr. Arthur.
Så prates vi i morgen.
Om du tror det er en dårlig idé,
så har vi bare fått gutten til å jobbe én dag ekstra.
God ettermiddag, partner.
Hva er verst, partner?
Støv eller gjørme?
Like ille, antar jeg.
Si meg...
Jeg tenkte på å fri til Miss Longabaugh.
Ja vel.
Ja, og...
Om hun sier ja...
Da slår jeg meg ned i Oregon.
Dette blir mitt siste vognfølge.
Jeg blir bonde.
Vi får se hva hun sier.
Jeg får ri tilbake.
Med mindre du vil bytte.
Niks.
God ettermiddag.
- Miss? - God kveld, Mr. Knapp.
Kan vi prate sammen?
Din vanvittige idé?
Ja.
Før jeg avslører det, får jeg få spørre deg om noe?
- Selvsagt. - Hvilke...
...muligheter har du i Oregon?
Jeg vet ikke helt.
Gilbert kjenner... kjente noen der.
En Mr. Vereen som eier en frukthage,
kanskje mer enn én frukthage, og et transportforetak.
Han var noe uklar rundt hans forhold til Mr. Vereen,
og om hans kommende stilling.
Jeg vil ikke fornærme min brors minne, men han
hadde en tendens til å overdrive hva hans muligheter gikk ut på,
og Mr. Vereens interesse i meg.
Jeg frykter at det også kan ha vært spekulativt.
Jeg skjønner.
Så det er intet konkret frieri.
Ingen kontrakt.
Nei.
Vel...
Da er dette en tanke,
og jeg presenterer den med all respekt, Miss Longabaugh.
Jeg foreslår å ta på meg din brors gjeld til den innleide gutten, og...
...å be deg om din hånd.
Med all respekt.
Jeg har overrumplet deg.
- Jeg beklager. - Nei!
Jeg bør tydeliggjøre hva som får meg til å si dette,
ellers virker jeg som en tølper.
Jeg tok meg selv i å tenke på visse ting.
Jeg har reist i 15 år.
De siste 12 med Mr. Arthur. Han er en flott mann.
Men han begynner å bli eldre.
Morgenene blir lengre.
- Å sove på bakken, Miss... - Ja.
Å ikke ha noe familie og sove på bakken...
- Det kan ikke være lett. - Jeg ser på ham...
Jeg har også kommet i den alder at jeg enten vil slå meg ned
og få barn som vil ta vare på meg når jeg blir gammel,
eller la være.
Den tid vil være forbi.
Ja.
Så jeg tenkte: "Vel...
Om jeg møtte ei møy eller en ærbødig enke...
Da kunne jeg kanskje...
- Ja. - ...presentere meg selv..."
Ja, jeg forstår.
Ja.
Kjenner du til bevilgningsloven fra 1872?
Nei.
En nybygger i Oregon kan gjøre krav på 130 hektar.
Gifte par kan gjøre krav på 260.
Det er en...
I Fort Laramie er det en Mr. Bourgeois som kan helliggjøre ekteskap.
Tar du del i tilbedelse av Gud?
Ja.
Jeg er metodist.
Og du, Miss?
Episkopal.
Hva er ditt kristne navn, Mr. Knapp?
William.
Jeg heter Billy Knapp.
Jeg heter Alice Longabaugh.
Da var det min tur til å gruble.
Selvsagt.
Skal vi...
Skal vi la gutten fortsette å jobbe?
La ham anta at han får betalt?
- Hva gjør du, Israel? - Går baklengs.
Går hele veien tilbake til Oregon baklengs.
- Ikke gjør det. - Hvorfor ikke?
Jeg sa: "Ikke gjør det."
Ikke gjør det!
Middag her!
Takk.
Best å ikke vandre for langt vekk fra følget, Miss.
Det er som havet her ute.
Lett å gå seg bort, Miss.
Jeg tenkte jeg skulle legge til...
Alice, ikke for å virke sta...
Om du føler for å takke nei til mitt frieri,
så er det flere måter å løse dette på.
Vi kan finne en gutt fra en annen vogn til å kjøre for deg,
og bruke okser som betaling.
Vi får deg til Oregon i god behold.
Jeg ønsker ikke å fremstå som det eneste alternativet.
Men jeg er tilbøyelig til å takke ja.
Ja vel.
Og ikke tro at du er sta.
- Greit. - Min kjære bror var sta.
Men han var ikke vellykket.
Det var frustrerende for ham.
- Jeg er lei for at du mistet ham. - Ja.
Men han er med sin skaper.
Han har det lett nå.
Ja, han hadde det vanskelig.
Jeg må si at det var vanskelig å være med ham.
Jeg var nervøs for å være med ham.
Ikke redd. Han gjorde ikke en flue fortred.
Jeg var bare...
...urolig.
Jeg var så nervøs bare ved tanken på å prate med Mr. Vereen.
Mens du er...
...så lett å prate med.
Kanskje vi finner roen sammen.
Jeg håpte også på det.
Ja, William.
Kom igjen, gutter! Dytt hardere!
Vel, det...
Det virker som om Miss Longabaugh er...
...tilbøyelig til å takke ja til mitt frieri.
Du klarer deg fint alene.
Uten tvil.
En mann med dine evner er alltid høyt aktet.
Hvor er den fotklampen?
Glem det. Her er den.
Den mannen er et under.
Han kan lese prærien som en bok.
Å se ham finne spor...
Man skulle tro at vår gode Herre ga oss våre fem sanser,
og så ga Mr. Arthur en ekstra.
Like fullt... Han er gammel.
Jeg vet ikke hvordan det vil gå.
Jeg har skyldfølelse.
Ditt største ansvar er for ditt hushold.
- Ja, men... - Jeg beklager.
Jeg burde ikke feie det bort med en enkel aforisme.
Gilbert hadde et ordspråk til enhver anledning.
Et visdomsord bak øret.
Han var veldig sikker.
Var han for sørstatspolitikk?
Hvordan visste du... Å!
Han beundret President Pierce, ja.
Han hadde en bestemt politisk tro.
All hans tro var ganske bestemt.
Han irettesatte meg for at jeg var for ubesluttsom.
Jeg hadde aldri hans overbevisninger.
Det er vel en mangel.
Jeg mener ikke det er en mangel.
Å, nei.
Ubesluttsomhet...
Det er passende for denne verdens spørsmål.
Kun når vi betrakter det neste er vi forunnet visshet.
Ja.
Jeg tror at visshet om det vi kan se og røre
så å si aldri er berettiget.
Gjennom alle tider, fra vår fjerne fortid,
hvilken visshet overlever?
Og likevel skynder vi oss for å danne nye.
De vil ha betryggelse.
Visshet...
...er den enkle vei.
Akkurat som du sa.
"Trang er den porten...
...og smal er den veien."
Sannelig.
Et spor, Mr. Arthur?
Hester.
Fortsett.
Jeg må prate med Mr. Knapp.
Hei!
Hvor er kvinnfolket?
Hva?
Miss Longabaugh. Hvor er hun?
- Dro ditover. - Ditover? Hvorfor det?
Jeg vet ikke. Hørte den bikkja bjeffe. President Pierce.
- Hva er det, Mr. Arthur? - Præriehunder, ma'am.
- Er de ikke fine? Jeg tror... - Ma'am, det er best vi...
President Pierce prøver å forstå hva slags skapninger de er,
om de er ekorn og om han burde jakte på dem,
- eller om de er hunder. - Kom deg ned.
- Mr. Arthur? - Av hesten nå, Miss.
- Ned! - Mr. Arthur!
Sett deg nederst i bakken der.
Men er ikke...
Gjør som jeg sier.
- Skal vi ikke tilbake? - Ikke med én gang.
Vi må kjempe.
Han svarer ikke på mitt fredstegn.
Og vi kan ikke løpe forbi alle de bikkjene.
Det er bare én villmann.
Fortsett å se.
Det er en krigstropp, og vi ser nok ut som lette bytter.
De kommer til å ri rett på oss.
Hundehull er like ille for dem som for oss,
og de kan ikke kjempe.
Om de kom både foran og bak, kunne jeg ikke kjempe imot,
men de rir på oss i en samlet flokk, som noen fjols.
Jeg beklager, Miss. Du må ligge lavt her.
Ta den.
- Nei. - Ta den. Ta den nå.
Det er to kuler i den. Den er ikke til å skyte indianere.
Om løpet er kjørt for oss,
vil jeg skyte deg, og så skyter jeg meg selv, så det er greit.
Men om du ser at jeg er ferdig, må du gjøre det selv.
Sikt her, så vil du ikke bomme.
- Nei! - Dette er alvor, Miss Longabaugh.
Om de tar deg, går det ikke så godt.
Etter at de har revet av deg alle fillene og har hatt seg med deg,
strekker de deg ut med ugarvet lær,
og så kjører de en stake gjennom kroppen din og ned i bakken,
og så gjør de andre ting, og det kan vi ikke ha noe av.
Vi er ikke ferdige ennå.
Men om vi er det...
Da vet du hva du må gjøre.
Det skal liksom skremme oss.
Det plager ikke oss, ikke sant, Miss?
Nei, Mr. Arthur.
Den indianeren i midten, han er selve høvdingen,
og om jeg skyter ham, da lover det dårlig for dem
og jeg tror de mister teften og gir seg.
Uansett får vi oss en god slåsskamp.
Hundehull!
Nå forstår de hvor landet ligger.
Denne gangen er de målbevisst.
Går det bra, Miss?
Ja, Mr. Arthur.
De orker ikke dette hele dagen.
Dette blir avgjørende.
Kom igjen.
- Mr. Arthur? - Et øyeblikk, Miss.
Himmel.
Stakkars lille jente.
Hun burde ikke ha måttet gjøre det.
Å, nei.
En rytter kom mot ham.
Hans ledige gange viste ingen tegn på uro.
Mr. Arthur ante ikke hva han skulle si til Billy Knapp.
Enten han hadde hørt det eller ei, sakket ikke kusken farten.
JORDISKE LEVNINGER
Pelsjegeren kjente at han falt...
Molly spurte sin elskling Med et enkelt landsbysmil
Om de kunne dra på ferie
De seilte fra Mona's Isle
De landet trygt i London by
Snart gikk Molly seg vill blant beundrende menn
Og hun er fortsatt savnet den dag i dag
Har noen her sett Molly?
M, O, dobbel-L, Y
Har noen her sett Molly?
Finn henne om du kan
Hun er ikke bare skinn og bein
Figuren hennes er viden kjent
Har noen her sett Molly?
Molly fra Isle of Man
Å, jeg beklager.
Mente ikke å vekke deg, sir.
Du vekket meg ikke.
For jeg sov ikke.
Å? Sov ikke. Jeg forstår.
Jeg beklager om jeg forstyrret noen andre.
- Hvor langt er det igjen? - Ikke langt. Ikke i det hele tatt.
Vi er fremme i god tid.
Du har ikke vært i Fort Morgan før, antar jeg.
Jeg? Nei.
- Du? - Å ja, mange ganger.
Ferget gods.
Tilhører han deg?
Like mye meg som andre.
- Ikke sant, Clarence? - Like mye deg som andre.
- En som sto deg nær? - Som sto noen nær, kan hende.
Kjente du ham ikke?
Vi kjente ham kun mot slutten.
Nei, jeg har ikke vært i Fort Morgan.
Jeg vet lite om byer.
Jeg er en pelsjeger og har bodd alene de siste åra,
men jeg dro ned i byen en og annen gang med pelsene mine,
solgte dem og øvde på å prate.
Man må øve på å prate,
- selv om man bor i villmarka. - Sant det, øvelse.
I byen pratet jeg med de som var interessert.
Mest på kroen, til de ba meg om å gå et annet sted.
Gir det mening, da? Det var bare en eneste kro.
Eieren sa jeg var kjedelig.
Kjedelig! Jeg!
Om beretninger fra den store verden er slitsomme, så.
Jeg kom ned fra fjellet
uten å ha pratet på mange måneder, med mye å fortelle.
Mange spennende historier på lur.
Men i mange år bodde jeg ikke alene ute i villmarka.
Jeg hadde en følgesvenn,
en kraftig kvinne fra Hunkpapa Sioux. Vi hadde et slags forhold.
Men det er en dame til stede.
Et liv sammen, markert av forbigående årstider
og villdyrenes samsvarende bevegelser.
I det sistnevnte hadde hun lite interesse.
Hennes plikter var i hjemmet. Jeg sporet og fanget,
og hun stelte ved ildstedet.
Vi pratet ikke sammen.
Hun kunne ikke engelsk, og jeg er ikke skolert i pludringen til nasjonene.
Jeg sier at vi ikke pratet,
men av og til gjorde vi det, lenge og vel,
på hvert vårt språk, uten den fordel å kunne forstå hverandre,
men lyden av en menneskestemme er beroligende
når du sitter oppe i ei hytte i skogen
og ellers bare hadde hørt vindens sus
og noe snø som falt fra en overfylt grein.
Altså, jeg sier at vi "ikke forsto hverandre",
men det var ikke helt slik.
Jeg kunne ofte lese, ut fra talemåten hennes
og visse ansiktsuttrykk,
den følelsesmessige betydningen av det hun sa.
Og hun var ofte irritert på meg.
Jeg visste sjelden hvorfor.
Og så dro hun videre.
Elsket du henne?
Å, jeg vet ikke.
Jeg visste ikke engang navnet hennes, men dette kan jeg si.
Intonasjonen i stemmen og uttrykkene som blomstret i ansiktet hennes
hjalp meg å begripe...
...at folk er som ildere, eller bevere.
Alle er stort sett like.
Den ene som den andre.
Jeg tviler ikke på at det er slik om du så reiser til Siam.
Folk er da ikke like.
Det finnes to typer, helt adskilte sådanne.
Og hva slags typer er det, madam?
- Heldige og uheldige? - Nei, sterke og svake.
De som er vanskelige å styrte, og de som visner hen.
Det er ikke de to typene. Du vet hvilke jeg mener.
Én type. Det finnes ikke to typer.
Med mindre du mener pelsjeger og byborger.
De rettskafne og synderne.
Ikke vær tåpelig.
Tåpelig? Å ja.
Jeg vet, "kjedelige tåpe".
Du er ikke den første med det klagemålet.
Jeg reiser tvil om din myndighet, madam,
når det gjelder å vurdere menneskeverd. Folk er som ildere.
Folk er ikke som ildere,
og jeg snakker ikke ut fra min myndighet, men fra Den hellige bibels.
Og jeg snakker ut fra velinformert hold,
da min ektemann, Dr. Betjemann, var en ekspert,
en foreleser på Chautauqua om moralsk og spirituell hygiene,
- nå pensjonert. - Moralsk hygiene.
Jeg har hatt gleden av hans innsikt.
Hans forelesninger var fullsatt.
Han var og er anerkjent som ekspert på spirituell forbedring.
Jakobsstigen?
Forbedring?
Men du har vel ikke vært så opptatt
av å forbedre din sjel.
Jeg er ikke en fiende av forbedring,
men jeg har det travelt med fellene mine.
Din ektemann er ikke med deg.
Vi har vært separert i en periode.
Han har vært på Østkysten.
Sykdom har holdt ham igjen, men vi skal atter bli gjenforent.
- Det blir en stor glede. - Han venter på deg i Fort Morgan?
Ja. Jeg har bodd med min datter og svigersønn de siste tre årene.
Foreldre burde ikke bebyrde husholdet til barnet. Det er feil av Dem, madame.
Jeg var ingen byrde.
- Jeg var høyst velkommen. - Hun sier selvsagt det,
men du kunne nok lest på hennes ansiktsuttrykk,
som den kjedelige mannen har påpekt, at din tilstedeværelse ikke var ønsket.
Vi har alle et liv
som er kun vårt eget.
Du vet ingenting om meg eller mitt indre anliggende.
Jeg vet at vi alle må spinne vårt eget hjul og spille vår egen hånd.
Jeg spilte kort en gang med en mann som het Cipolski.
- Dette er lenge siden... - Var han polakk?
- Ja, han var polonaise, oui. Og vi... - Jeg kjente en polakk.
Vi spilte kort. Jeg hadde en dårlig hånd, jeg kastet meg,
men Cipolski og fire andre var igjen.
Cipolski sa til meg: "René, jeg er fortvilet.
Du må spille mens jeg gjør mes nécessités."
Mitt fornødne.
Jeg sa: "Min venn, nei. Jeg kan ikke vedde for deg."
Han sa: "Klart du kan. Vi kjenner hverandre.
Du vedder slik jeg hadde gjort."
Dette var umulig, var det ikke?
Hvordan en mann vedder, er forutbestemt av hvem han er
og hans helhetlige forhold til poker, helt opp til det konkrete veddemålet.
Jeg kan ikke vedde for deg. Pourquoi pas?
Jeg kan ikke kjenne deg i den grad.
Vi må spille hver vår hånd.
"Nei, Cipolski", sa jeg. "Nei...
vi kaller kanskje hverandre for venn, men vi kan ikke kjenne hverandre slik."
Du kan kjenne ham. Folk er som ildere.
- Folk er ikke som ildere! - Du misforstår, mon vieux.
Vi kan kjenne hverandre til en viss grad, men å kjenne hele deg, det er umulig!
Poker er et sjansespill.
Du har levd et liv av umoral og utsvevelser,
og du er utvilsomt en ekspert på slike sysler,
men ingen slutninger som kan trekkes fra en slik eksistens
kan gjelde et rettskaffent liv.
Livet er livet.
Kortene lærer en det en behøver å vite.
Du, madame, snakker om livet ditt, med din mann som venter,
og du flyr over til ham med den visshet om at han elsker deg som for tre år siden.
Vel, tre år.
Det var en flamme. Du vet ikke at det er det nå.
Blant anstendige mennesker er relasjoner evige.
Anstendige mennesker forblir tro mot andre og mot seg selv.
- Livet er forandring. - Overmodige mann.
Du sier min datter ikke elsker meg, og min mann ikke lenger gjør det.
Om noensinne.
Ikke ta det ille opp, madame.
Poenget mitt er at vi aldri kan vite, ikke innerst inne.
Og ordet "kjærlighet", det har også forskjellig betydning, nei?
- Vent nå litt. - Jeg vet hva kjærlighet betyr!
Han var en foreleser, han var en lærer.
Ville du sagt han var karismatisk?
Han var det. Han er det!
Kjærlighet betyr noe helt annet for en person
som behersker en folkemengde,
enn for en person som kun kan lure til seg kjærlighet gjennom underkastelse.
Jeg lurte ikke til meg kjærlighet fra Dr. Betjeman.
Jeg smisker ikke.
Min ektemanns kjærlighet var en gave, og den består.
Hans kjærlighet var annerledes enn din, det er alt jeg sier.
En person som blir beundret, tar imot kjærlighet som en hyllest
og skjenker sin kjærlighet som en ære,
for når den kommer fra ham, må den ha stor verdi.
Men du, madame, hadde ikke tatt imot denne gaven så godt
som en som ikke har noe behov, du hadde grepet tak i den som en tigger!
- Det var unødvendig! - At du våger!
Selvsagt kan den store, beundrede mannen
godt ta imot andres kjærlighet som noe han har rett på.
Og hvorfor ikke, om beundreren er tiltalende?
Det er en annen type kjærlighet, så klart, enn den domestique.
- Men i Frankrike sier vi... - Du...
- Din elendige... - Rolig nå, frue!
- Din syndige... - Ta det rolig. Han er bare en franskmann!
Du har gitt henne anfall, franskmann!
- Vi må stoppe vogna! - Kusken vil ikke stoppe.
Han må stoppe. Vi er passasjerene!
- Kusken vil ikke stoppe. - Vi må det. Kusk!
Kusk!
Kusk, sier jeg!
Vi må stoppe.
Kusk! Merde.
Han stopper ikke.
Nei, slik er reglementet.
Alt i orden, Miss.
Vær så snill... slutt med det der.
Da jeg gikk
Nede ved viken
Da jeg gikk en morgen nylig
Hvem så jeg ellers Enn min kjære kamerat?
Svøpt i flanell
Så tøff er hans skjebne
Jeg gikk frimodig bort
Og spurte ham velment
Hvorfor er du svøpt i flanell så hvit?
Min kropp er skadd
Og dessverre i uorden
På grunn av en kvinne
Min øyensten
Hadde hun bare fortalt meg
Da hun brakte meg i uorden
Hadde hun bare fortalt om det da
Da hadde jeg fått meg luktesalt Eller piller eller hvitt kvikksølv
Men nå har jeg gått bort
I mine beste år
La seks flotte møyer
Bære min kiste
Seks flotte møyer
skal likkledet ha
Og gi til hver av dem
En bukett med roser
Så de slipper å lukte meg
Mens de går
Unnskyld. Jeg beklager.
Han synger den hver gang. Jeg blir alltid sånn.
Man skulle trodd at i vår bransje,
så hadde jeg ikke vært så...
Hva er deres bransje?
Vel...
Jeg liker å si at vi er
- menn med ljåen. - Vi høster sjeler.
Vi hjelper folk som er erklært modne for plukking.
- Dere er dusørjegere. - Bokstavelige mann!
Slemme mann! Ja, greit. Dusørjegere.
En stygg tittel. Som om godtgjørelse var poenget.
Får ikke skomakeren betalt for sine sko?
- Det er et ærlig arbeide. - Så...
Han på taket, han var ettersøkt.
Mr. Thorpe var svært ettersøkt,
etter det de betaler for ham å dømme.
- Hva gjorde han? - Jeg vet ikke.
Spiller det noen rolle? Som du sa, madam.
Det finnes to typer folk.
I vår bransje er de enten døde eller levende.
Så du tar dem i live?
Jeg sa ikke det.
Jeg tar dem heller ikke i live.
Men det er jo en helt annen bransje, og jeg jobber alene.
Ja, vi er en duo, en tandem, et lag.
De er så lett å ta når de er distrahert, mennesker.
Så jeg distraherer med en liten historie,
en liten samtale, en sang, en gnist.
Og Clarence knerter dem når de er opptatt av meg.
Han er veldig god, han her.
- Dere skulle sett ham. - Nei, han er god.
Jeg kan knerte.
Mr. Thorpe der oppe er et typisk tilfelle.
Jeg fortalte ham historien om Midnattsroperen.
"Noen er utenfor og banker på."
"Nei, ikke åpne, mor.
Hva slags levende vesen kan være der ute i denne stormen?"
Dere kan historien,
men folk får ikke nok av dem, som små barn.
Fordi de kjenner seg igjen i historiene, antar jeg,
og vi elsker å høre om oss selv,
så lenge folkene i historiene er oss, men ikke oss.
Særlig til slutt.
Midnattsroperen tar ham...
...aldri meg.
Jeg lever evig.
Jeg må si...
Det er alltid spennende å se på dem etter at Clarence har gjort sitt,
å se dem forhandle
passasjen.
Passage?
Herfra til dit.
Til den andre siden. Å se dem
prøve å forstå det mens de går over til den andre siden.
Jeg liker å se dem i øynene idet de prøver å begripe det.
Jeg gjør det.
- Prøver å begripe hva da? - Det hele.
Og har de noensinne...
...lykkes?
Hva vet jeg?
Jeg ser bare på.
Vel, Fort Morgan.
Jeg antar at vi alle blir over på hotellet?
Inkludert Mr. Thorpe. For sent å gi ham over til sheriffen.
Mr. Thorpe må nok være på rommet ditt, Clarence.
- Orker ikke å ha ham på mitt. - Opp til deg, sjef.
Eller så kan vi sette ham på mottakingsværelset.
En liten overraskelse til gjestene om morgenen.
Gi ham en avis og et glass med portvin.
Din klossete tosk!
Beklager, sir.
Ikke beklag til meg, men Mr. Thorpe.
Beklager, Mr. Thorpe.
All spøk til side...
Ditt rom, Clarence.
Opp til deg, sjef. Om du sier det, så.
Slipper å uroe deg for snorking.
- Jeg er ikke urolig, sjef. - Det er du aldri. En av dine dyder.
Tusen takk.
Der ja.
- Vær så god. - Å, apres vous.
Damene først.
Jeg må få hjelp ned.
Kan noen åpne døren for en dame?
Dr. Betjaman venter.
Tekst: Ekaterina Pliassova